Lari
Halmeen tapasin tammikuun puolivälissä 2013 Stockmannin kahvilassa
Tampereella.
Lari
on syntynyt 1976 ja horoskooppimerkiltään hän on muistaakseen
leijona. ”En oo kauheen inessä näissä horoskooppijutuissa...”
Mistä
olet kotoisin? ”Oon kotoisin Hollolasta. Vuoden asuin Helsingissä
ennen kuin muutin tänne Tampereelle, nyt olen asunut täällä jo
yli 15 vuotta! Aika rientää!” Lari hämmästelee.
Mitä
harrastat? ”Mä harrastan valokuvausta ja sitten liikuntaa kaikissa
mahdollisissa muodoissa, lähinnä kuntosalia ja lenkkeilyä. Siinä
mun harrastukseni sitten onkin. Niin ja satunnaisesti käyn
avannossa.”
Mitä
sanoisit erityistaidoiksesi? ”Oon soittanut rumpuja 25 vuotta ja
koen olevani siinä aika hyvä, se on kyllä selkeesti sellainen
erityistaito. En mä tiiä, kai myös jonkinlainen kehonhallinta...”
Minkä
taidon haluaisit osata? ”Haluaisin osata ratsastaa. Joskus oon
osannutkin ja jotenkin osasin mennä sitä ravia vielä tuossa
muutama vuosi sitten ja se oli hauskaa, mutta olisi joskus hienoa
ottaa sellainen taito kunnolla hanskaan. Hevoset on sellaisia uljaita
eläimiä kyllä, ja samaan aikaan jotenkin pelottaviakin, kun ne on
niin hirveen isoja. Pelko ja hevoset ei kyl sovi yhteen, nehän
aistii kaiken!”
Onko
suvussasi muita tällä alalla olevia? ”Ei oo. Joku mummun täti on
ollut kai Kansallisteatterin narikassa, mutta sitä ei kai lasketa?
”Lari nauraa.
Lari Halme / kuva Teatterikärpänen |
Milloin
olet kiinnostunut teatterista? ”Jossain täysi-ikäisyyden
kynnyksellä se on mulle kirkastunut, ehkä se on ollut mulla
jotenkin sisäsyntyisesti jo tiedossa. Johdatus on ehkä vähän
liian voimakas sana tähän mun kohdalla, mutta ymmärrät varmaan
mitä tarkoitan. Mä aattelen itse niin, että tämä ei ole
sellainen ammatti johon niinku ”mä rupesin sit siihen kun en
keksinyt mitään muuta”- tyyppisesti päädytään, vaan että
siksi teen näitä hommia kun on vähän niinku pakko! Sillai hyvällä
tavalla pakko. Silloin täysi-iän kynnyksellä mä oon ollut ekan
kerran teatterijutussa mukana, ja silloin se kirkastui mulle, että
täähän on mielettömän hienoa ja joku saattais maksaa tästä
vielä palkkaakin! Olé! Koulussa en oo nuorempana ollut mukana
missään näytelmissä enkä missään nuorisoteattereissakaan.
Ennen Nätyä olin ollut kahdessa jutussa mukana, toinen oli
sellainen revyymuotoinen ja toinen oli nuorten työllistämisprojekti
Lahdessa. Jotenkin mä koen itse sen etuna, että vasta näin
aikuisiällä tavallaan tulin mukaan teatterimaailmaan, kun taas
kurssikavereissa oli paljon sellaisia, jotka oli aloittaneet joskus
nelivuotiaina... Eihän siinäkään tietysti mitään pahaa ole,
kukin omalla tavallaan, ite vaan oon ollut enemmänkin sellainen
”tabula rasa” eli tässä olen, tehkää mitä lystäätte ja mä
otan siitä sitten sen minkä saan.”
Mitä
alan opintoja olet suorittanut ja milloin olet valmistunut? ”Olin
Nätyssä 1997-2001, siinä on mun alan opinnot enkä oo sen jälkeen
lisäkouluttautunut yhtään. Nätyyn mä pääsin ekalla
yrittämällä, Teakiin mä hain kaksi kertaa ja niistä ei oo kyllä
paljoa lapsille kertomista! Lahdessa oli meneillään just silloin se
projekti ja mulla oli 18v lasissa ja ne pääsykokeet oli ja se oli
kyllä jotain katastrofaalisen kamalaa. Tää oli vuonna ´95.
Seuraavana vuonna mä olin armeijassa ja olin laivastossa keskellä
Itämerta, kun mut roudattiin jollain yhteysveneellä Hankoon ja
yöbussilla Helsinkiin. Mihinkään en ollut valmistautunut ja
aamuysiltä sitten sinne ”paahtimolle” pyörimään. Se oli ihan
yhtä kamalaa! Silloin mä olin sen päätöksen kyllä jo tehnyt,
että tätä sen nyt pitää olla ja kun pääsin intistä, mä aloin
treenata oikein todenteolla ja otin sen homman toisella tavalla.
Myöhemmin sit olisi mulla ollut pääsykokeet molempiin, mutta Näty
oli ensin ja pääsin sinne, sen jälkeen en enää lähtenyt
kokeilemaan Teakiin, koska mulla ei ollut mitään sellaista
fiksaatiota että ”mun on pakko päästä Hesaan, se olis niinku
vähän siistii”. Kun on nää kaksi koulua ja molemmista valmistuu
teatteritaiteen maistereita, en mä koskaan aatellut että täällä
Tampereella oltas jotenkin altavastaajan asemassa. Tänne mä pääsin
ekana ja sillä siisti! Eväitä ja erilaisia tapoja saa molemmista,
mutta kaikki riippuu siitä millainen itse ihminen on, mutta ethän
sä voi ketään opettaa näyttelemään!? Mä oon vahvasti sitä
mieltä.”
Jos
et olisi tällä alalla, millä alalla mahdollisesti olisit? ”Luulen,
että mä olisin valokuvaaja. Mut niin kyllästettiin, ei siis
kyllästytetty vaan kyllästettiin, kaikenmaailman kursseilla ja
erikoisopinnoilla silloin kouluaikoina, että mä en ramppaa missään
ilmaisuverstailla tyyliin ”Ota miimi hallintaan” ja ”Kameratyön
alkeet”. Se on kaikki hyvää, mutta... Tää valokuvaus on
ensimmäinen asia, missä mulla on tällai aikuisvuosina ollut olo,
että mä haluaisin opetella jotain juttua! Mä en tarkoita sitä,
että mä nyt vaan istun sohvalla ja mua ei kiinnosta oppia uusia
asioita, mutta että valokuvaus on nyt sellainen, jonka mä koen
todella kiintoisaksi!” intoilee Lari.
Oletko
tehnyt muita töitä aiemmin? ”Olenhan mä sitten näitä
kaikenlaisia kesätöitä tehnyt. Oon ollut varastomiehenä,
ruohonleikkaajana ja putsannut metallintyöstökoneita, ja
kouluaikoinahan mä olin tuolla Telakalla, pyörittelin jotain
barbeque-grilliä siellä kesäterassilla ja oon ollut myös
plokkaamassa laseja. Niin siis tuossa Teatteri Telakalla, en missään
Masa-Yardsilla hehehh. Valmistumisen jälkeen oon ollut kyllä siinä
mielessä onnekas, että oon voinut tehdä vain näitä hommia.
Suoraan koulustahan mä menin kiinnitykselle Työvikseen, olin
kuutisen vuotta siellä. Suoraan imuun vaan!”
Miksi
olet näyttelijä? ”En haluisi kuulostaa turhan ankaralta, mutta
mulla ei ole muita vaihtoehtoja. On oltava! Joku sisäinen pakko, mun
vaan kuuluu olla näyttelijä!”
Onko
sinulla omia esikuvia? ”Kyllä tietysti toi vanha kaarti on, siellä
on todella kovaa porukkaa. Ehkä nyt Esko Roine voisi olla yksi, oon
tehnyt hänen kanssaan tosi paljon töitä ja hän on mua jeesannut
ja potkinut eteen päin, ja alunperin ottanut mut silloin
kiinnitykselle myöskin. Sitten on tietysti näitä, jotka on aina
jotenkin veretseisauttavan hyviä, kuten Pertti Sveholm ja Antti
Litja. Elokuvapuolellahan on kans jotain, mutta sit kun niitä alkaa
oikein funtsia niin niitä onkin äkkiä liuta. Sellaista varsinaista
”esikuvaa” mulla ei oo, mun mielestä esikuva on sellainen että
”tota kohti!” Mä oon keskittynyt tekemään tätä sillä
suuntimalla mikä mulla itelläni on, eikä menemällä jotain kohti,
jos mä nyt ajattelen esikuvasta sillai. Ulkomaalaisia? Mikael
Persbrandt on varmasti, Ruotsissa on muutenkin paljon kovia kuten
Rolf Lassgård. Ja Edward Norton on kans yks sellainen, joka tekee
tosi mielenkiintoisia rooleja.”
Kuka
olisi unelmiesi vastanäyttelijä? ”Mikael Persbrandt, joo. Ikään
kuin mä nyt unelmoisin siitä päivin ja öin, mutta tää tuli nyt
näin. Se on kyllä kova!”
Kenen
kanssa haluaisit laulaa dueton? ”Kyllä mun tapauksessa en niinkään
haluaisi vaan mun olisi pakko, mä en nimittäin suuremmin nauti
noista. Laulan kyllä ja olen ollut monessakin musikaalissa, mutta
jos valinta olisi että teetkö musikaalin vain menetkö
puhedraamaan, niin kyllä mä olisin siellä puhepuolella. Mutta jos
olisi pakko laulaa duetto, niin sanotaan tähän vaikka Maria Ylipää.
Maria saa valita kappaleen, mä en ymmärrä niistä yhtään mitään.
Oltiin muuten Suruttomat-musikaalissa samaan aikaan Työviksellä
Marian kanssa, se oli just kai valmistunut silloin. Kiinnitin vaan
huomioni siihen, että siitä ihmisestähän lähtee sitä ääntä
kyllä kuin pienestä kylästä!”
Missä
eri teattereissa olet näytellyt? ”Työvis, Helsingin
Kaupunginteatteri, Tampereen Teatteri, UIT, Pyynikin Kesäteatteri ja
Turun Kaupunginteatteri.”
Omasta
mielestäsi tärkeimmät roolityösi? ”Arne Anka (TTT) on mulle
eittämättä kyllä yks läheisimpiä juttuja, monestakin syystä.
Tykkäsin siitä kyllä todella paljon. Sitten The Producersissa
Carmen Ghia (HKT), Erään anarkistin tapaturmainen kuolema-
näytelmän Anarkisti (TTT), John Elämä näyttämöllä (HKT) ja
veikkaan, että Rocky Horrorin Frank n' Wurstista muodostunee aika
läheinen.”
Freelancer
vai kiinnitys? ”Mä olen mieluiten freelancer, kiinnitys on niin
kuluttavaa. Mun mielestä kun taiteen kanssa ollaan tekemisissä ja
koko ajan pitäisi ittestään ammentaa ja löytää uusia asioita,
niin jos sulla on kuusi päivää viikossa aamusta iltaan ja enskaria
seuraavana aamuna sulla on usein seuraavan proggiksen
lukuharjoitukset ja hyppäät ihan sukkana uuteen hommaan, välissä
ei oo mitään palautumista. Siihen putkeen on helppo tottua ja
turtua, itekin olin siinä niin monta vuotta. Se on kivaa ja siinä
on tekemisen meininkiä ja ihmiset on pääsääntöisesti kivoja,
mutta että se tahti on niin kova! Nyt kun oon ollut siitä niin
monta vuotta pois, niin en menisi kyllä takaisin kiinnitykselle ihan
helposti.”
Onko
sinulla jotain roolihaavetta? ”Eipä oikeastaan, kyllä se on aina
niinku niin että varsinkin jos on vähänkin saanut itse vielä
vaikuttaa siihen mitä tekee, niin kaikki on mieluisia, ei mulla oo
mitään sellaista ”tämän minä haluan tehdä ennen kuin kuolen”.
Sellaisesta tulee monesti vaan sellainen perkeleellinen peikko, että
”koska ja mä en ikinä ehdi ja miksen minä ” ynnä muuta.
(hakee tässä välissä santsikupin kahvia) Yksi tuli nyt mieleen,
mutta en sanokaan sitä ääneen, ettei tuu mitään sellaista
sateenkaarihommaa, jos kaaren päässä ei ookkaan sit sitä
aarretta...”
Kerros
vähän, että miten tuo ”Ihan kusessa”-juttu sai alkunsa! ”Riku
Suokas ja Mika Eirtovaara oli siitä puhuneet, että se pitäisi
tehdä ja se olisi hiton kova, ja olivat ajetelleet mua kuulemma
heti. Sitten ne oli todenneet keskenään, että ei ikinä näillä
aikatauluilla ja kävivät eri vaihtoehtoja läpi. Lopulta kuitenkin
Riku soitti mulle, olin silloin vielä Tampereen Teatterissa
harjoituksissa, että hänellä olisi tällainen idis ja miltäs mun
aikataulut näyttää. Olin keskellä harkkoja ja sanoin, että
aikataulujen osalta huonolta näyttää, mutta vaikuttaa kyllä tosi
kiinnostavalta ja en usko että onnistuu, mutta puhutaan vielä lisää
harkkojen jälkeen. Sit puhuttiin uudelleen ja molemmat todettiin,
että on kyllä tosi hankalaa saada mitenkään fiksattua, mutta että
tavataan vielä huomenna uudelleen … sit istuttiin kolmisin viisi
minuuttia ja todettiin, että tehdään pois kuleksimasta tämä! Tää
tapahtui maaliskuussa. Me treenattiin sitä toukokuussa vähän ja
koko elokuun mä opettelin tekstiä itsekseni. Syyskuun mä olinkin
Made in Bangkok-näytelmän harkoissa Frenckellillä ja lokakuu me
taas treenattiin. Marraskuun alussa oli sitten ensi-ilta.”
Ihan
kusessa-monologia siis esitetään Työviksen TTT-Klubilla ja esitys
kiertää mm. Linnateatterissa Turussa. Suosittelen! Lisäinfoa Työviksen sivulta tämän linkin alta.
Mikä
on parasta teatterissa? ”Itse esittäminen. Mulla on siinä
mielessä tosi paradoksaalinen ammatinvalinta, että mä en kauheesti
diggaa harjoittelemisesta. Totta kai kaikkihan täytyy harjoitella ja
hyvin täytyykin, ja kun mä harjoittelen niin harjoittelen tosi
kunnolla, mutta että kaikki tähtää siihen, että mennään
yleisön eteen ja valmiilla jutulla.”
Entä
miinuspuolia? ”No se harjoitteleminen, heheh! Työajat välillä on
surkeat, mutta kuten sanoin jo niin kaikkeen tottuu ja turtuu, ei
siinä oo mitään sen isompaa pohtimista.”
Millaisessa
roolissa koet olevasi kaikkein omimmillasi? ”En mä oikein tiedä,
että onko jotain tiettyjä roolityyppejä tai lajeja, mä sanon,
että hyvinkirjoitetussa! Sun ei silloin tarvi funtsia sitä, että
meneekö tää kannattelemiseen siitä, että tää teksti on ihan
hanurista tai täytyykö jotenkin ekstravoimilla veivata, vaan
silloin kun se on hyvinkirjoitettu, niin sä voit levätä sen
päällä. Sun ei tartte miettiä sitä, että miten tää teksti
tässä kulkee. Sit sulla on ajatus mukana kun sä tiedät, että se
on vedenpitävää ja voit rakentaa kaiken muun siihen päälle.”
Mitkä
asiat inspiroivat sinua? ”Kanssanäyttelijät, ylipäätään
sellaiset jotka onnistuvat villitsemään mut. Sellaiset, joiden
kanssa toimii niin kuin syöttö, eli sä sanot jotain ja huomaat
heti, että ollaan samalla aaltopituudella, kemiat toimii.
Valokuvauksessa mä oon vähän semmoinen rappioromantiikan ystävä,
mä en kauheesti ihmisiä kuvaa. Mä oon sellainen rähjäisyyden ja
rosoisuuden ja yksityiskohtien ystävä, se mua ainakin tällä
hetkellä siinä lajissa inspiroi.”
Kärsitkö
esiintymisjännityksestä? ”Enpä oikein, vähän ehkä käsi
tutisi kun oli nyt kuukauden tauko ton monologin kanssa. Mutta kun
sen tekstin käy mielessään läpi, että mähän osaan tän ja
kaikki on hallinnassa niin se on siinä. En mä oo enskareissakaan
sillai ns. löysät housuissa, oon sillai hyvällä tavalla
ylävireessä. En mä oo kauhee jännittäjä kyllä, enemmänkin
sitten jos pitää esim. olla omana itsenään tai juontaa, mutta kun
oon teatterissa ja roolin takana tavallaan turvassa, niin eihän
siinä oo mitään. Se on se mun pelikenttäni! Tämän takia multa
on muuten turha oottaa mitään lauluiltaa, heh...”
Onko
sinulla jotain omia ”rituaaleja” ennen esitystä? ”Mä
lämmittelen yleensä aika samalla tavalla, mulla pitää olla kroppa
auki. Se on sellainen juttu, että mä en voi mennä stagelle jos mä
en oo avannut itteeni. Sitten tietysti aina proggiskohtaisesti syntyy
jotain, että on kamat jossain tietyssä paikassa ja pukee jossain
tietyssä järjestyksessä päälleen, sitten vaan huomaa että tekee
aina just niin. Ja sitten ykskaks löytää ittensä siitä, että
”perhana mä teinkin tän nyt eri tavalla” ja so what, mitäs
väliä sillä nyt sitten on! Ikään kuin se muka vaikuttais siihen
mitä lavalla tapahtuu.”
Oletko
koskaan nähnyt teatterin kummitusta? ”En oo nähnyt, mä
suoraansanottuna vähän oottelinkin tossa Tampereen Teatterissa, kun
oon ollut siellä nyt parin vuoden sisällä parissa jutussa, kun
siellä ”Huokausten sillalla” niitä havaintoja jo on. Se on se
käytävä, jota pitkin mennään talon toiselta puolelta toisella
puolelle, se menee ison näyttämön päältä ja siellä menee
sellainen kaareva käytävä. Siperialla on kuulemma kummitus,
teknikko on sen nyt nähnyt ihan tässä hiljan ja lähtenyt ihan
helkkarin lujaa ovet paukkuen sieltä menemään. Muutenkin musta
tuntuu, että mä en oo kauheen herkkä noille jutuille. Haluaisin
jopa olla, se olisi ihan mielenkiintoista!”
Kerro
joku esityksessä sattunut kommellus! ”Joo, yleensä Eskon kanssa
sattuu ja tapahtuu aika tavallakin, mutta kyllä sellainen
legendaarisin on tämä seuraava … Olin ollut ihan muutaman vuoden
tuolla Työviksellä ja me tehtiin Kellariteatteriin sellaista
näytelmää kuin Gagarin Way. Siinä oli minä, Tuomisen Ola,
Helinin Pentti, Sepän Antti ja Auvisen Tommi ohjasi sen. Hyvin
erikoinen proggis kuitenkin. No se alkoi niin, että me tultiin Olan
kanssa ensin sisään ja mä istun pahvilaatikolla ja lähinnä
kuuntelen, se on pitkä monologi ja mulle jotenkin tiukkaan sävyyn,
ja aikansa se siinä puhui. Sit mä tunnistan, että okei, nyt
aletaan lähestyä sitä, että kohta on sen mun repliikin vuoro joka
meneeeeee … voi vee, ei hajuakaan! Sit Ola saa oman juttunsa
valmiiksi ja katsoo mua kysyvästi ja mä katson häntä vähintään
yhtä kysyvästi. Tämmöinen perus-bläkäritilanne siis. Mä
tajuan, että tää on kestänyt nyt ihan tosi kauan ja mun on pakko
sanoa ihan kohta jotain, mutta kun mulla ei oo aavistustakaan mikä
se mun replani on. Puna nousee kasvoille ja Ola näkee musta kilsan
päähän, että nyt ei oo kaikki ok. No mitäs tässä muuta,
kysytään kuiskaajalta! Se oli vielä se vanha Kellariteatteri ja
kuiskaaja oli siinä ihan lähellä verhon takana. Kysymisen piti
tapahtua näin (napsauttaa sormiaan) , paitsi että kun mä olin
ensin odotuttanut sekä yleisöä että itseäni ja Olaa, niin
tapahtuukin niin että mä en osaa napsauttaa sormiani! Mä katsoin
niitä mun sormia ja Ola katsoo niitä mun sormia ja meitä alkaa
hihityttämään. Kuiskaaja onneks näkee, että mitä ihmettä
siellä nyt tapahtuu ja se armahti mut ja sanoi sen repliikin. Mä en
tiedä kauan toi kesti, mutta se tuntui kyllä ikuisuudelta! Se oli
kyllä niin uskomatonta. Mä oon saanut tästä kyllä Olalta ja
Penalta aina tasaisin väliajoin kuulla...” Lari nauraa.
Kerro
joku erityisen hyvä muisto! ”Varmaan toi tyttären syntymä, se
tulee kyllä nyt ensimmäisenä mieleeni.”
Mitäs
tulevia rooleja on luvassa? ”Huhtikuussa tulee sellainen Taikakivet
tuonne Tampere-taloon, siitä tulee ihan kiintoisa juttu. Ja sitten
syksyllä tulee Turun Kaupunginteatteriin Rocky Horror Show,
vuorottelen siinä Sami Saikkosen kanssa pääroolissa
Frank-N-Furterina. Saas nähdä... ensi-ilta on lokakuun lopussa.”
(huom.Rocky Horror Show-tiedot lisätty maaliskuisen
pressitilaisuuden jälkeen.)
Onko
sinulla mottoa? ”Ei mulla oikeestaan oo, mutta ”Hoida hommasi ja
hoida ne kunnolla.” Tää tuli nyt kyllä ihan puun takaa mieleen,
tässäkin hommassa pyörii kaikenlaista tivoliporukkaa. Sellainen
osapäivätaiteilu ei kyllä aina oikein sovi näihin hommiin. Tän
pitää olla skarppia hommaa!”
Mistä
haaveilet? ”Onnellisesta ja terveestä elämästä, niin kuin
varmaan kaikki muutkin. Työmielessä siitä, että pysyisin
työkykyisenä pitkään ja saisin tehdä näitä kaatuiluja
mahdollisimman pitkälle.”
Mitä
haluaisit sanoa katsojille? ”Käykää teatterissa ja älkää
jättäkö meitä!”
Osaatko
imitoida ketään? ”Osaan kyllä, mutta en kyllä tässä ala nyt
imitoimaan heh. Mä oon sitä Tarja Halosta imitoinut useassakin
yhteydessä ja käyhän se tossa Ihan kusessa-jutussakin, tosin eri
hahmona. Martti Ahtisaarta, onhan noita... Tuohon imitointiin pitäisi
varmaan perehtyä vähän enemmän. Sen verran vedän kyllä himaan,
että mulla on sen verran nuottikorvaa, että mulle helposti kyllä
jää mieleen kaikki murteet ja tietyt äänet ja äänenpainot.”
Mikä
supersankari haluaisit olla ja miksi? ”Mulla on yks
supersankarihahmo, ootko nähnyt ikinä niitä kabareita mitä ollaan
tehty? Jaa et? No siellä on sellainen kuin Kaneliässä, arjen
supersankari. Sport-Lassien sellainen ruskea tikkipuku ja Lahden
MM-78 – pipo ja lasit, ja se auttaa ihmisiä hyvin arkisissa
asioissa. En haluaisi olla mikään muu. Se on pienen ihmisen
asialla, ja ne sen sankariteot ei oo mitään sellaisia
pilvenpiirtäjiennosteluita ja semmosia, vaan ihan muuta.”
Jos
saisit viettää päivän naisena, mitä tekisit? ”Olisin varmaan
miehen kanssa, ihan mielenkiinnosta. Se nyt tuli ekana mieleen! Kai
sitä jotain mekkoja pitäisi kokeilla. Voi jestas sentään, enpäs
oo koskaan miettinyt että mitä sitä tekisi, jos olisi yhtäkkiä
väärät värkit! Hahhahah!”
Jos
ihminen vetäytyisi talviunille, mitä ottaisit omaan talvipesääsi
mukaan? ”Mä ottaisin mun ihastuttavan ikivanhan litteän tyynyni,
jota kukaan muu ei ymmärrä että mitä sä tommoisella rieskalla
nukut. Sitten ottaisin minisukset, jos se pesä olisi riittävän
suuri. Hyvän ja helvetin paksun kirjan mä ottaisin. Olutta ja
erilaisia hedelmiä. Jaa sopiiko ne yhteen? Sopii, olut sopii
kaikkien kanssa. Punaviinikin.”
Jos
saisit matkustaa aikakoneella johonkin hetkeen, minne menisit? ”Mä
menisin Antiikin Roomaan, ihan vaan nähdäkseni mitä se kuhina on
ollut. Ja puhun nyt siis Rooman kaupungista, se valtakuntahan oli
siinä vaiheessa jokseenkin puoli maapalloa.”
Bernard
Pivot´n kymmenen kysymystä :
Mistä
sanasta pidät eniten? - Kyllä
Mistä
sanasta pidät vähiten? - Ei
Mikä
sytyttää sinut? - Ihminen
Mikä
sammuttaa intohimosi? - Vääryys
Suosikkikirosanasi?
- Perkele
Mitä
ääntä rakastat? - Tyttäreni ääntä
Mitä
ääntä inhoat? - Hammaslääkärin poraa
Mitä
muuta kuin omaa ammattiasi haluaisit kokeilla? - Puuseppä
Missä
ammatissa et haluaisi olla? - Hammaslääkäri
Jos
Taivas on olemassa, mitä toivot Jumalan sanovan sinulle kun saavut
Taivaan porteille? - Ei tää niin vakavaa ole!
Valokuvaa varten pyörimme hetken liinavaateosastolla (lituskaista tyynyä ilmeisesti etsimässä), mutta lopulta päädyimme kukkaosastolle ja tulokset olivat myös tätä luokkaa :
Rocky Horror Show Turun Kaupunginteatterissa lokakuun lopussa, linkki sivuille tässä :
Valokuvaa varten pyörimme hetken liinavaateosastolla (lituskaista tyynyä ilmeisesti etsimässä), mutta lopulta päädyimme kukkaosastolle ja tulokset olivat myös tätä luokkaa :
Rocky Horror Show Turun Kaupunginteatterissa lokakuun lopussa, linkki sivuille tässä :
![]() |
Lari ja Sami / kuva Nana Simelius |
hyvä
VastaaPoistaMainio haastattelu, kiitos! Ja ihan mahtavaa että Rocky Horror tulee Turkuun, se on käytävä katsomassa!
VastaaPoistaKiitos kiitos, tämä oli hauska tehdäkin :)
VastaaPoistaUU ihana tero ♥
VastaaPoistaTosi hyvä haastattelu!
VastaaPoista